Защо напълно здрави деца умират внезапно в съня си? Дълго време това беше загадка. След смъртта на детето си австралийска изследователка започва да търси отговора. И открива вероятната причина за внезапната детска смърт.
Снимка: Mascha Brichta/dpa/picture alliance
Реклама
Никой не можел да обясни на д-р Кармел Харингтън причината за внезапната смърт на нейния син Дамиен. Трагедията се разиграва преди 29 години, когато биохимичката по образование работи като адвокатка и вече е майка на три деца.
"Никой не можеше да ми обясни случилото се. Всички ми казваха, че това е трагедия. Но моят научен мозък не можеше да намери обяснение за тази трагедия", казва изследователката.
Смърт в съня
Три години по-късно историята се повтаря - детето на нейна близка приятелка също умира внезапно без никаква видима причина. И тогава д-р Харингтън решава да се върне към научната си дейност, за да търси причината за синдрома на внезапната детска смърт. За да финансира изследванията си, биохимичката публикува призив за колективно набиране на средства.
Как живеят, къде спят, за какво мечтаят деца от различни страни по света? Британският творец Джеймс Морисън ни пренася в детските стаи на деца от различни страни по света. Кадрите са впечатляващи.
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
Донг от Китай
Деветгодишният Донг живее в провинция Юнан в Югозападен Китай. Той спи в една стая заедно със своите родители, сестра си и дядо си. Семейството е бедно и разполага само с малко земя, на която отглежда ориз и захарна тръстика. Като порасне, Донг иска да стане полицай и да гони "лошите".
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
Харисън от САЩ
Съвсем различен е животът на осемгодишния Харисън. Неговото семейство живее в голяма луксозна къща. Той самият разполага с голям телевизор, собствена баня и две големи стаи за игри. Харисън няма братя и сестри. Той посещава частно училище. Пътуването до там трае два часа, но майка му се наслаждава на времето, прекарано с него в колата. Харисън иска да стане ветеринарен лекар.
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
Кая от Япония
И Кая има свое райско кътче за игра. Тя е на 4 години и живее с родителите си в малко жилище в Токио. Стаята ѝ е препълнена с кукли и плюшени играчки. Дрехите на Кая се шият от майка ѝ, но в училище тя е длъжна да носи униформа. Когато порасне, Кая иска да стане художничка на комикси и анимационни филми.
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
Индира от Непал
Индира е на 7 и няма собствено легло. Подобно нещо далеч не е обичайно в Непал. Семейството на Индира разполага само с едно помещение. През нощта тя спи заедно със своите братя и сестри върху дюшек на пода. От 4 години насам Индира работи в една каменоломна. Работата там е опасна. За децата не са осигурени предпазни средства - например защитни очила. Като порасне, Индира иска да стане танцьорка.
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
Шерап от Непал
Десетгодишният Шерап живее в един манастир в Непал. Той спи в обща стая с още 79 други момчета, които се обучават за монаси. Те спят на двуетажни легла и разполагат с малко лични вещи. Родителите на Шерап са го изпратили в манастира, защото вярват, че когато един от синовете стане монах, това носи щастие на цялото семейство.
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
Джасмин от САЩ
Животът на седемгодишната Джасмин е крайно необикновен. Заедно със семейството си тя живее в голяма къща в щата Кентъки. Стаята ѝ е декорирана с множество корони и отличия, спечелени на различни детски конкурси за красота. Всеки ден тя тренира за нови шоу-програми. Това е скъпо занимание, защото за всяко участие в конкурс родителите ѝ дават по над 1000 долара.
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
Ахкошет от Бразилия
Осемгодишната Ахкошет води съвсем различен живот. Тя е от племето крахо и живее край река Амазонка в Бразилия. Представителите на племето вярват, че земята е била създадена от слънцето и луната. Червената боя по гърдите на момичето е характерен белег за един традиционен ритуал на племето. Вода те ползват от близката река, а половината от необходимите им хранителни продукти отглеждат сами.
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
Тай от Бразилия
Тай е на 11 години и живее със семейството си в един жилищен блок в Рио де Жанейро. Родителите ѝ не са особено заможни, но все пак прехраната им е осигурена. Стените на стаята, в която живее Тай, са покрити с постери на нейните идоли. Автор на снимките е британският творец Джеймс Морисън.
Снимка: James Mollison/Flatland Gallery/Utrecht/Paris
8 снимки1 | 8
Внезапната детска смърт настъпва без предупреждение, в повечето случаи по време на сън. Затова досега учените смятаха, че въпросният синдром се проявява при деца с дефект в механизма за пробуждане, който се грижи за това бебето да се събуди, когато спре да диша. Всеки човек притежава естествени системи за управление и контрол, които не позволяват дишането да спира. Тези системи постоянно измерват съдържанието на кислород в кръвта и реагират съответно, ако то спадне под определена стойност. По този начин те ни предпазват от недостатъчно насищане с кислород. Ако мозъкът регистрира повишено съдържание на въглероден двуокис в кръвта, например защото сме се завили през глава и дишаме под завивката, защитният механизъм автоматично активира дишането, а ние се събуждаме.
При внезапната детска смърт този механизъм за събуждане не работи, но не заради някакъв генетичен дефект, а защото един ензим блокира неговата работа, твърдят изследователите от екипа на д-р Харингтън. Те са анализирали проби от над 60 кърмачета, които са били взети при раждането им в рамките на профилактичните прегледи. Всички тези деца са починали от внезапна смърт на възраст между една седмица и две години.
Причината
При сравняването на тези проби с други от напълно здрави деца учените установяват, че активността на ензима бутирилхолинестераза (BChE) при починалите от внезапна смърт бебета е била значително по-ниска от тази при другите кърмачета. И понеже този ензим играе важна роля за обмена на информация в мозъка, изследователите заключават, че трябва да има връзка между ниските нива на въпросния ензим и внезапната детска смърт по време на сън. Още повече, че ниските нива на бутирилхолинестераза могат да доведат до апнея - спиране на дишането по време на сън.
Ако и други изследвания потвърдят извода, че недостигът на ензима BChE е причината за внезапната детска смърт, това може да помогне за спасяването на много животи в бъдеще.
За тази цел научният екип под ръководството на д-р Харингтън смята да разработи специален скрининг-тест за ранно идентифициране на риска от внезапна детска смърт.
*****
Разгледайте и тази фотогалерия:
Когато животните скърбят
И те тъгуват, когато почине техен близък: горилите разнасят с дни мъртвите си бебета, някои кучета стоят с години до гроба на стопанина си, а гарваните престават да се хранят. Hяколко сърцераздирателни сцени:
Снимка: picture-alliance/dpa/F. Gentsch
Неразделни
Тази женска горила от зоопарка в Мюнстер не могла да се примири със смъртта на бебето си. В продължение на дни тя разнасяла със себе си трупа на Клаудио и не допускала никой да припари до него. За човекоподобните маймуни това поведение не е необичайно - в продължение на седмици те отказват да се разделят с умрелите си рожби, нищо че телата им междувременно почти са се мумифицирали.
Снимка: picture-alliance/dpa/F. Gentsch
Почетна стража
Неслучайно хората говорят за "слонска памет": тези животни са известни с това, че изразяват скръбта си по мъртвите особено дълго и интензивно. Почине ли някой слон, цялото стадо застава на почетна стража край трупа му. Дори и слонове от чужди стада идват да си вземат "последно сбогом".
Снимка: picture alliance/WILDLIFE/M. Harvey
Гарваново погребение
Гарваните реагират изключително емоционално при смъртта на себеподобен. Със специални звуци те привикват останалите, събират се около трупа на птицата и за известно време престават да се хранят. Гъските, както и редица пойни птици, които обикновено живеят моногамно, тъгуват по изгубения си партньор особено дълго. Някои от тях отказват да се хранят и също умират.
Животните понякога тъгуват и по свои другари от съвсем друг вид - както в случая с котката Муши от Берлинския зоопарк. Тя била близка приятелка с мечката Миши. Когато мечката умряла, малката й приятелка не искала да напусне мечото леговище и не преставала сърцераздирателно да мяука.
Снимка: picture-alliance/dpa/A. Rüsche
Край гроба на любимия човек
Всеки човек, който загуби любимото си куче, дълго тъгува по него. Същото обаче важи и за кучетата, разделили се с любимия си стопанин. Тази немска овчарка в продължение на години стояла край гроба на своя стопанин в аржентинския град Виля Карлос Пас.
Снимка: picture-alliance/dpa/J. Garff
Пощенето като успокоение
Когато някой близък другар умре, павианите демонстрират симптоми на силен стрес. Учените са установили, че в кръвта им бързо се покачва нивото на хормона на стреса. За да преодолеят това напрежение, животните търсят близост със себеподобни или се посвещават на успокоителни ритуали като пощенето.
Снимка: picture alliance/chromorange
Морска раздяла
Акулите, делфините и други морски животни често тъгуват дни наред по своите починали деца като ги носят със себе си – задача, която във водна среда не е никак лесна. Учените наблюдавали как майки дълго време се опитвали да балансират с трупа, побутвайки го с носа си. При всяко потъване на тялото, майките също се потапяли надолу.
Снимка: Public Domain
Трогателната любов на Хачико
Историята на Хачико дори е увековечена във филм: всеки ден това японско куче идвало да посреща в един и същи час влака, с който обикновено се прибирал починалият му вече господар. И така в продължение на 10 години.