Преди 25 години седалището на германското правителство е преместено в Берлин, но и до днес голяма част от администрацията е в Бон. Докога Германия де факто ще има две столици?
Федералната мрежова агенция е само една от правителствените сгради в БонСнимка: Horst Galuschka/dpa/picture alliance
Реклама
В Бон е седалище на германското правителство до 1999 година, когато столица отново става Берлин. Но 25 години, след като водещите институции са преместени в Берлин, в Бон остава голяма част от администрацията. Неговият статут на "федерален град" засега също не предстои да бъде променян. Фактът, че Германия де факто има две столици, буди критики - защото това струва 20 милиона евро годишно.
Както прогнозира "Ди Цайт", вероятност сегашната управляваща коалиция да отмени закона "Берлин-Бон" няма. Партиите в коалицията са се ангажирали с дългосрочното насърчаване на Бон като "федерален град". Плановете включват разширяване на представителството на ООН в Бон, както и на Центъра за киберсигурност, чието седалище също е там.
Въпросът обаче е дали тези усилия са оправдани и дали не са неефективни и твърде скъпи, пита "Ди Цайт".
Преместването в Берлин е струвало десет милиарда евро
Приетият през 1994 година закон "Берлин-Бон" наистина е струвал скъпо в отминалите три десетилетия. Самото преместване е излязло десет милиарда евро, а към тях се добавят още милиони годишно за командировките на чиновниците и изпращането на документи между двата града.
Бон обаче винаги е успявал да защити интересите си. Още през 1991 година съществуват големи опасения, че градът ще загуби значимостта си, но най-вече - че ще бъдат изгубени много работни места и икономически капацитети. Тъй като към Берлин се насочват не само депутатите със своите щабове, но и целият зависим от тях апарат със съответните услуги и инфраструктура.
В името на оцеляването на Бон се взима решението поне голяма част от работните места в изпълнителната власт да останат там. Освен това се решава на брега на Рейн да останат важни институции като Федералната сметна палата, Картелната служба, а все още държавната тогава Пощенска банка мести седалището си в Бон. Всичко това позволява на Бон по-лесно да преглътне преместването на Бундестага и на много други управленски дела в Берлин.
През 2024 година все още шест от 14-те германски министерства са разположени основно в Бон. 73 процента от служителите на министерствата работят в Берлин, но много от тях постоянно пътуват между Бон и Берлин, което струва и пари и време. През 2015 година например, както пише "Ди Цайт", командировките са били над 33 300.
Сградата на федералното министерство на отбраната в БонСнимка: Oliver Berg/dpa/picture alliance
Командировките са сериозен разход
Дали днес вече не е настъпил моментът законът бавно да изтече и останалите министерства и федерални институции окончателно да бъдат преместени в Берлин? Кметицата на Бон Катя Дьорнер е твърдо против, като един от основните ѝ аргументи е, че в ерата на дигитализацията въпросът за пространствената дистанция губи значението си. Видеоконференциите са се превърнали в нещо стандартно и са отменили необходимостта от множеството командировки, макар някои от тях все още да се наизбежни. Миналата година те са били 11 000 - все пак далеч по-малко, отколкото през 2015.
А и ако Бон отпадне като седалище на институции, това също ще предизвика разходи: сегашните 7000 работни места ще трябва да се изместят в Берлин, служители и техните семейства ще трябва да отпътуват, в Берлин ще трябва да бъде увеличен броят на кабинетите, а всичко това ще струва пари, и то много.
Както отбелязва "Ди Цайт", само сегашното преустройство на сградата на канцлерството би трябвало да излезе 637 милиона евро, а ще има нужда и от още 140 милиона допълнително, за да се покрие ръстът в цените. А това е само един случай. На неговия фон изразходваните миналата година 5,2 милиона евро за командировки изглеждат направо нищожна сума.
Бон трябва да запази икономическата си привлекателност
В политически план изнасянето на институциите от Бон би било много лош сигнал, тъй като наличието на министерства, на различните федерални служби и на други авторитетни международни институции е важно за Бон от икономическа гледна точка. A пълното изтегляне на всички служби ще отслаби региона като цяло, като ще бъдат засегнати две федерални провинции - Северен Райн-Вестфалия и Райнланд-Пфалц.
Заключението на "Ди Цайт" е, че разделението на институциите на две места е излязло скъпо в миналото - но тези пари вече са дадени и няма да се върнат включително чрез някой скъп край на закона "Берлин-Бон".
***
Вижте и тази галерия от Бон:
Тайният ядрен бункер на германското правителство край Бон
Къде е трябвало да живеят и работят членове на правителството на ФРГ в случай на ядрена война със СССР. Разгледайте 13 снимки:
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Под лозята
Този бункер е трябвало да приюти висшето ръководство на Западна Германия при заплаха или начало на ядрена война. Намира се недалеч от Бон - под лозята в долината на река Ар. В него биха могли да се настанят 3000 души, като подземният град би могъл да оцелее около месец в автономен режим. На пряк удар с ядрена бомба обаче той не би могъл да издържи.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
"Желязната завеса"
Основната врата от бетон и стомана, произведена от фирмата MAN, тежи 25 тона. Затваря се за 15 секунди - бързо и неумолимо. Няма блокиращи датчици - само звуков сигнал и червени лампички. Пред публиката вратата демонстративно се затваря по няколко пъти на ден. Музеят, който е уреден в бившия бункер, съществува от 2008 година.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Тунелът
Решението за закриване на бункера е взето през 1997 година. Търсенето на инвеститори за използването му за търговски цели не се увенчало с успех. След изключването на помпите в комплекса започнали да проникват подпочвени води. Затова властите демонтирали оборудването. Всички часовници в музея показват 12 без 5 - за да напомнят на света, че светът може пак да се окаже на прага на ядрен конфликт.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Световните войни
Когато през 1960-те години започнали да строят бункера, там вече имало 2,5 километров тунел. Започнали да го строят за железопътна линия още в навечерието на Първата световна война, но така и не го довършили. До 1939 година в тунела отглеждали печурки. Националсоциалистите организирали на същото място военно производство на ракетите "Фау-2"
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Строго секретно
Във вестниците се прокрадват някои сведения за строителството на бункера, но агентите на ГДР не са имали нужда от свободната западна преса за разкриването на тайната. Най-късно през 1966 година ЩАЗИ вече е наясно какво се крие под кодовото име "Управление Мариентал". Сред обслужващия персонал бил внедрен шпионин, който чинно съобщавал в Източен Берлин всички подробности и тайни.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Държавните разходи
Формално постановлението на правителството за строителството на бункера не е открито и до днес, но той определено е най-скъпоструващият държавен обект в историята на Западна Германия. Днес сумата за изграждането му се оценява на почти 2,5 милиарда евро. Строителните работи са продължили 12 години.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Шансовете за оцеляване
При директен ядрен удар не е имало шансове да се оцелее в бункера. Експертите предупреждавали за това, но строителството продължавало, защото политическата ситуация го изисквала. Историците са намерили документи, съгласно които убежището би могло да издържи взрив на бомба с мощност като тази в Хирошима. А мощността на съветските заряди е била стотици пъти по-висока.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Сценарии
Според изискванията на НАТО този вид убежища е трябвало да се намират на най-малко 200 метра дълбочина. В Арвайлер обаче дълбочината е два пъти по-малка, а почвата е шистова - мека, подходяща за лозови масиви. Но при бомбено нападение би се превърнала в прах. При благоприятно стечение на обстоятелствата след бомбардировката обектът би останал без ток, което би означавало колапс на всички системи.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Учения с двойници
Веднъж на две години в бункера се провеждали мащабни учения - подготовка за управление на държавата оттам и осъществяване на контакти с партньорите от НАТО. Заселвали бункера изцяло и той няколко седмици пребивавал в автономен режим. Ролите на управляващите - като например на канцлера и на президента, се изпълнявали от двойници, подбрани сред държавните служители.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Най-съвременен дизайн
Кабинетът на държавния глава бил обзаведен с кресла в ярки цветове, лампи и друга мебел в стила на 1960-те години. Нито един от действащите президенти на Западна Германия никога не е стъпвал в убежището. Освен всичко друго в него имало и телевизионно студио, за да могат да се предават обръщенията на президента и на канцлера.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Хляб в консерви
Запасите от храна до известна степен напомнят тези на туристите или на космонавтите. Говори се, че в годините на тайно съществуване на бункера неговото ръководство установило тесни връзки с местните винопроизводители. Имало при това не само хляб, но и зрелища - обитателите на бункера имали на разположение както кино, така и фризьорски салон.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Пушенето забранено
За поддръжката на бункера се отделяли по 22 милиона марки годишно. Постоянният персонал се състоял от около 200 души, работещи на три осемчасови смени. Наемали местни жители заради конспирацията. Изисквало се подписването на документ за неразгласяване на държавна тайна, след което можело да се получи сигурно работно място в случай на ядрена война.
Снимка: DW/Maksim Nelioubin
Работното време
Бункерът е отворен за посещения в сряда, събота и неделя, както и в празничните дни през лятото. Подробна информация може да се намери на неговия сайт Dokumentationsstätte Regierungsbunker. През зимата посещенията са възможни само в рамките на предварително заявени групови екскурзии.