Как Фолксваген трябваше да спасява социализма в ГДР
Инго Натузиус ARD
29 август 2024
Списъкът с дефицитните стоки при социализма беше безкрайно дълъг. За нова кола в България се чакаше с години. За да потушат недоволството в ГДР, през 1970-те властите решават да внесат един особено желан автомобил.
VW-Golf: Още от 1950-те години насам печели популярност на много местаСнимка: DW
Реклама
От 1970-те години "Фолксваген Голф" се предлага и в ГДР. Ръководството на комунистическата държава тогава решава да внесе определен брой западни автомобили. Но желаещите да си купят Голф е трябвало да имат или добри връзки, или голяма доза късмет, пише АРД.
Фолксваген Голф бързо става пазарен хит и в Германската демократична република (ГДР). Справка в архива на компанията от август 1989 г. показва, че към края на съществуването на ГДР там са се движили 27 000 голфа.
Обслужването им е ставало в 19 сервиза на Фолксваген, оборудвани със съответните оригинални резервни части, а механиците са били обучавани от техни западни колеги.
За кола се е чакало с години
В средата на 1970-те години новото ръководство на ГДР начело с Ерих Хонекер е изправено пред огромни проблеми: икономиката не е в състояние да задоволи потребностите на населението. Опитите да научат източногерманците да пият ерзац кафе (произвеждано от ръж или ечемик), представяйки го за „облагороден сорт кафе“, тогава само засилват народния гняв.
Но кафето е само един пример за огромния дефицит на стоки. Въпреки че фабриките в ГДР са работели на пълни обороти, за нови коли се е чакало много дълго. Като цяло ръководството на комунистическата държава не е успявало да задоволи потребностите на населението, чиято покупателна способност постоянно се е повишавала, посочва АРД.
Реклама
Спасението – Фолксваген голф
Тогава държавното ръководство решава да внесе голяма партида ултрамодерни коли с марка Фолксваген. По това време компанията търси нови пазари и проучва възможностите за износ в Източния блок, Китай и Латинска Америка. Договорът за внос в ГДР е сключен много бързо. Така в края на 1977 година населението на ГДР научава, че може да се сдобие и с модерен западен автомобил и то с източногермански марки.
В зависимост от нивото на оборудване колата е трябвало да струва между 27 200 и 35 000 източногермански марки – по цени от края на 1977 година. Покупката на коли от Западна Германия е била уредена с бартерна сделка. В замяна ФРГ е закупила суровини и части за 108 милиона германски марки.
Продължението на договора
След тежки преговори двете страни намират начин как да продължи това сътрудничество. Източногерманското предприятие за куриерски пратки "Genex", чрез което западногерманци са изпращали подаръци на свои роднини в ГДР, включва в каталога си за 1981 г. и колите VW-Golf – разбира се срещу западногермански марки.
Трабантът - безсмъртният автомобил от ГДР
Преди 30 години е произведен последният трабант. Дълго време той е осмиван като прекалено шумен и замърсяващ природата. Но днес "колата от картон" е много популярна сред колекционерите на олдтаймери.
Четири колела, малко мукава, две бутала и един будала, който си мисли, че има кола: едва ли има по-осмивана кола от трабанта. След падането на Берлинската стена повечето източногерманци побързаха да се разделят със своята "кола от картон". Но и до днес култовият ГДР-автомобил си има горещи фенове: само през последнитте 10 години са били регистрирани наново 3000 реставрирани трабанта.
В завода в саксонския град Цвикау са произведени над 3 милиона бройки от "пърдялника от дуропласт" с характерния и разпознаваем шум на двутактовия му двигател. Нуждата ражда каросерията от изкуствена материя: в ГДР ламарината е била дефицитна. На 7 ноември 1957 е произведен първият трабант, а на 30 април 1991 - последният, който впрочем е боядисан в розово.
Снимка: picture-alliance/dpa/W. Thieme
Шумна и с малко конски сили
Малката кола, която заради олекотената си конструкция наричат "кола от картон", е имала между 18 и 26 конски сили и е можела да развива до 110 километра в час. Движението с такава скорост обаче е произвеждало такъв силен шум в купето, че пътниците е трябвало да се надвикват. Въпреки производството на поточна лента, за ново трабантче се е чакало дълго, тъй като в ГДР колите са били дефицитна стока.
Снимка: picture-alliance/dpa/W. Thieme
Търпение и пък търпение
От обикновените граждани на ГДР, които не са имали връзки, се е изисквало доста търпение, докато се сдобият с нова кола. Средно за трабант се е чакало по 12 години, а в някои случаи и доста повече.
Снимка: picture-alliance/dpa/W.Steinberg
Един германски символ
Мнозина свързват трабанта с лошия въздух, той обаче се превръща и символ за падането на Берлинската стена и последвалото Обединение на Германия. При преминаването на първите трабанти през отворените граници много западногерманци приветстват източните си събратя с мила церемония: с тропане с ръце по картонените тавани на пърпорещите коли от Изтока.
Снимка: Imago/Sven Simon
Трабантът като кемпер
В миниатюрното возило няма много място за багаж. И въпреки това вече 6 десетилетия то служи вярно на летовниците. Как става това разкрива тази снимка от международната среща на любителите на трабанти в Цвикау през 2017 година.
Снимка: picture-alliance/dpa/S. Willnow
Щъркелово гнездо
Твърде жалко е било трабантът да отива за скрап. Някои собственици са открили ново предназначение за култовото возило. Този трабант от Нойрупин в провинция Бранденбург е превърнат в гнездо за щъркели, което междувременно е най-известното и най-често снимано гнездо в цял Бранденбург.
Снимка: Jens Büttner/dpa/picture alliance
Указателна табела
Други трабанти служат за указателни табели. Този тук на остров Узедом указва пътя към музея за двуколесни возила в Дарген, в който са изложени и коли от последните 50 години.
Снимка: picture alliance/dpa/S. Sauer
Живот в Холивуд
Трабантът си има фенове и в чужбина. Така например американският актьор Том Ханкс се сдоби през 2014 година с един небесносин трабант "P 601 de luxe", с което изпълни една стара своя мечта. Автомобилът обаче не кръстосва улиците на Холивуд, защото новият му собственик го подари за експонат на Холивудския музей на автомобилите.
Снимка: picture-alliance/dpa/G. Markert
Прераждане: Траби 2.0
През 2009 година на Международното автомобилно изложение беше представен един напълно нов трабант, оборудван с електрически двигател и способен да развие максимална скорост от 130 км/ч. Година по-късно "Trabi nT" ("nT" означава "new Trabi") дори получава специална награда за дизайн. Но и до днес не се е намерил инвеститор за пускане на колата в серийно производство.
Снимка: picture-alliance/dpa/H.Schmidt
10 снимки1 | 10
Първоначално е планирано по този начин до ГДР да стигнат еднократно 1000 автомобила. Впоследствие обаче договорът е разширен и обемът на тези доставки достига до 2500 автомобила годишно. Един любопитен факт припомня в тази връзка АРД: в годината на падането на Берлинската стена (1989) членът на Управителния съвет на Фолксваген Хорст Мюнцнер, отговарящ и за сделките с ГДР, поръчва чрез "Genex" един голф за своя брат в Източна Германия.
Огромен децифит
В ГДР автомобилите винаги са били дефицитна стока, а през 1980-те години недостигът се задълбочава допълнително. Елитът в комунистическата държава е карал внесени от Франция и Швеция Ситроен и Волво. А хората с достатъчно дебели връзки и платежоспособни роднини на Запад са имали възможност да се сдобият с VW-Golf. Сред вносните западни автомобили в ГДР Фолксваген е имал пазарен дял от 75 процента, информира още АРД.
В същото време вносът от Чехословакия, Румъния и Съветския съюз постоянно е спадал, а годишно ГДР е успявала да произведе не повече от 220 000 автомобила. В един момент търсенето толкова е скочило, че дори коли за скрап и тежко катастрофирали автомобили са били търгувани на значителни цени, за да бъдат ремонтирани и пуснати отново в движение.
Справка на ЦК на ГЕСП (комунистическата партия в бившата ГДР) от 3 юли 1989 г. показва, че на 560 000 домакинства в Източен Берлин са се падали близо 550 000 неизпълнени поръчки за автомобили, като някои от тях са били направени още през далечната 1973 година, пише АРД.
****
Най-зрелищните опити за бягство от ГДР
По времето на ГДР хиляди източногерманци правят опит да избягат на Запад. Някои от тях проявяват завидна изобретателност. В нашата фотогалерия Ви представяме едни от най-зрелищните опити за бягство от ГДР.
Снимка: picture-alliance/dpa/W. Baum
С надуваема лодка към свободата
Много източногерманци не са искали да чакат края на Берлинската стена. И са търсели начин да преминат от другата страна. Като това семейство от Дрезден, предприело бягство с малка надуваема лодка. След 15 часа лутане в Балтийско море, те са спасени от риболовен кораб, който ги откарва в Любек, на около 70 км от Хамбург. Много други бегълци от ГДР обаче не са имали техния късмет.
Снимка: picture-alliance/dpa/W. Baum
Директно в затвора
И Кармен Рорбах залага на малка надуваема лодка. През 1974 тя решава да избяга заедно с партньора си, плувайки до Дания. Двамата обаче са открити от източногерманската брегова охрана и са върнати обратно. Рорбах влиза в затвора, но през 1976 тя е откупена от ФРГ, подобно на много други политически затворници.
Снимка: picture-alliance/dpa/C. Rohrbach
Успешно бягство по море
Аксел Митбауер от отбора на ГДР по плуване залага на физиката си - през 1969 година той е на 19 и преплува 25 км от Болтенхаген до Любекския залив. Спортистът използва краткото изгасване на прожекторите за следене, които на всеки час е трябвало да почиват за охлаждане. "Имах само минутка, за да се хвърля във водата", спомня си той. Митбауер използвал вазелин, за да се предпази от измръзване.
Снимка: picture-alliance/dpa/A. Altwein
Малцина стигат до спасителния бряг
От издигането на Берлинската стена на 13 август 1961 до падането ѝ на 9 ноември 1989 над 5000 души са правили опит да избягат от ГДР през Балтийско море. С плуване или с лодки, с надуваеми дюшеци или дори с подводници. Общо 174 възрастни и деца умират по време на бягството си и само около хиляда бегълци успяват да се доберат до спасителния бряг.
Снимка: Tom Trambow
Бягство под земята
За бягството си от Източен в Западен Берлин тази жена избира таен подземен проход (на снимката се вижда как я издърпват с въже от аварийна шахта). През октомври 1964 тя решава да премине от другата страна на Берлинската стена през т.нар. "Тунел 57" - толкова са на брой хората, които успяват за два дни да преминат през него, преди той да бъде окрит и затворен от източногерманските власти.
Снимка: picture alliance/dpa
Бягството на Конрад Шуман
Тази снимка добива световна слава: на нея се вижда как 19-годишният източногермански полицай Конрад Шуман прескача временните телени заграждения, издигнати на граничния пункт "Бернауер щрасе". Предполага се, че той е първият от общо над 2000 източногермански полицаи и войници, предприели опит за бягство на Запад. През 1998 Конрад Шуман се самоубива в Бавария.
Снимка: Edwin Reichert/AP/picture alliance
Прозорецът към свободата
Изобразената на снимката сграда се намира на "Бернауер щрасе". Къщата е част от Източен Берлин, но улицата пред нея - от Западен Берлин. Тази възрастна жена решава да избяга през прозореца. Най-напред хвърля кучето си върху опънато от западногермански пожарникари платно. А след това и самата тя скача - въпреки че няколко мъже се опитват да я спрат. Бягството ѝ е успешно.
Снимка: picture-alliance/dpa
Свободата между свинските трупове
През септември 1964 година 14 източногерманци, сред които и няколко деца, избират много необикновен начин за бягство. Те се укриват между свински трупове в хладилен камион и така успяват да напуснат ГДР.
Снимка: picture-alliance/dpa/F. Gentsch
Полет към ФРГ
През септември 1979 две семейства с четири деца на възраст между 2 и 15 години предприемат зрелищно бягство, достойно за холивудски екшън: те се издигат на 2500 метра височина със саморъчно направен балон с горещ въздух и прелитат от Пьоснек, Тюрингия, до най-близкия град в съседна Бавария.