Наричат го "Северната Атлантида" - град Рунгхолт е бил богат търговски център в Европа, който е напълно унищожен от наводнения. Какво се е случило с жителите му?
Според легендите Рунгхолт бил средище на търговиятаСнимка: Horst Pfeiffer/dpa/picture-alliance
Реклама
През януари 1362 г. страшна буря опустошила крайбрежието на Северна Фризия. Гигантски вълни скъсали дигите и предизвикали потоп, който буквално погълнал селището Рунгхолт и редица други по-малки населени места в седем крайбрежни общини.
Рунгхолт бил процъфтяващ град, чието богатство мнозина сравнявали с това на Рим. Потъването му било възприето като божие наказание заради порочния начин на живот на неговите жители, тяхната арогантност и грехове, сред които и богохулство. Постепенно изчезналият град се превърнал в мистично място, което някои наричат "Атлантида на Северно море".
В началото на 20-и век археолозите откриват следи от него, а преди една година изследователи успяват да различат в тинята и очертанията на средновековна църква, която е била с размери 40 на 15 метра и побирала много богомолци.
Тези керамични съдове напомнят за трагичната история на РунгхолтСнимка: Horst Pfeiffer/dpa/picture-alliance
Морето поглъща града
На мястото, където днес се намира Северно море, някога европейският континент е бил свързан с Британските острови. Покачването на морското равнище, ураганите и потъващите седиментни пластове са променили драматично бреговата линия на Северно море, а хората са били принудени да се оттеглят все по-навътре към сушата и по-далеч от морето.
Не минавал дълъг период от време, в който там да не се стига до тежки наводнения, хиляди се удавили. Където някога е имало плодородни пасища, днес над морето са останали само няколко острова.
Следи от живот
Само на около половин метър под най-горния слой на крайбрежните вати цветът на почвата се променя от сиво към червено. Смята се, че това са основите на някогашната църква.
Екипът от учени се опитва да извлече от оскъдните материали максимална информация за селището. Пред ДВ геофизикът Денис Вилкен от университета в Кил казва: "Стържем последните късчета информация, които можем да извлечем - в буквалния смисъл на думата".
За археолозите блатистата почва на Ваденско море, която е смесица от тиня и пясък, е особено ценна заради способностите ѝ за консервация. "Това, което виждаме тук, е част от средновековен културен ландшафт, който е застинал, така да се каже", казва Бенте Свен Майхчак от университета "Кристиан Албрехт" в Кил. На повърхността подобни обекти не могат да се съхранят толкова дълго време, допълва той. "Но тук те са се запазили, имаме нещо като замразена снимка", обяснява Майхчак.
Екипът изследва площ от над десет квадратни километра в блатистите полета. Със специални уреди учените са успели да открият десетки средновековни могили с жилища, каквито и до днес съществуват на островите Халиген. Открити са също така дренажни системи, дига и пристанище.
Колко голямо е било средновековното селище?
След опустошителната буря през януари 1362 г. летописецът Антон Хаймрайх съобщава за 21 скъсани диги по северното фризийско крайбрежие. 100 000 души били загубили живота си, твърди той. Това число вероятно е силно преувеличено.
"Представата за град с 2000 или повече жители е просто глупост", твърди археологът Майхчак. Все пак говорим за жилища върху могила сред блатиста местност. Откритите дотук находки говорят, че по-скоро там са живели около 1000 души, добавя той.
Майхчак смята още, че мочурището е било изчистено, пресушено и превърнато в земеделска земя. А разкритата църква вероятно се е намирала в центъра на селището.
Археолози продължават да изследват потъналата местност.Снимка: Frank Molter/dpa/picture alliance
Оживен търговски център
Въпреки че вероятно не е имало обособен градски център, селището е приемало пътници и търговци от далечни региони. В тинята са открити не само местни артефакти, но и предмети от по-далечни краища.
"Намерихме малки тежести и колички. Това означава, че тук е кипяла търговия. Постепенно добиваме представа за размерите", обяснява археологът Рут Бланкенфелд от Центъра за балтийска и скандинавска археология.
Въпреки че бурята от 1362 г. унищожава голяма част от Рунгхолт, градът не е изчезнал мигновено в морето. Напротив - хората постепенно са се изтеглили от селището в посока към сушата, добавя той.
На някои места жителите на Рунгхолт са успели да затворят пролуките в дигите след опустошителното наводнение, но в други случаи не са успели. А със своята дейност местните хора дори неволно са спомогнали за потъването на града - седиментни проби сочат, че земята е била вдълбана, вероятно заради добив на торф. С което максимално са улеснили вълните, обяснява Хана Хадлер, географ от университета "Йоханес Гутенберг" в Майнц.
***
Вижте и тази галерия:
Безследно изчезнали: къде са тези митични съкровища
Рейнското злато на Нибелунгите, Кехлибарената стая или съкровището на рицарите тамплиери: много от известните съкровища никога не са били открити, а местонахождението им остава загадка и до днес. Вижте:
Снимка: Frank Mächler/dpa/picture-alliance
Кехлибарената стая
Легендарната Кехлибарена стая е подарена на Петър Велики през 1716 година от Фридрих Вилхелм I. По време на Втората световна война е плячкосана от нацистите, които отнасят ценния кехлибар в Кьонигсберг (днешен Калининград), а след това и в Германия. По-нататък следите му се губят. В Санкт Петербург днес може да се види реплика. Оригиналът не се знае къде е.
Снимка: Arno Burgi/dpa/picture alliance
"Златният влак" на нацистите
Историците отричат съществуването на т.нар. "златен влак на нацистите", но това не спира търсачите на съкровища да го търсят. Според легендата влакът е пренасял ценен товар - до 300 тона злато, картини и други скъпоценности, плячкосани по време на войната. Твърди се, че влакът е бил скрит от отстъпващите нацисти в тунел или мина някъде в Западна Полша.
Снимка: Arno Burgi/dpa/picture alliance
Рейнското злато
Това съкровище е споменато за първи път в "Песен за Нибелунгите" - епическа поема, датираща от около 1200 г. В нея златото, което Зигфрид получава при битката си със стотици войници, 12 гиганти и едно джудже, е хвърлено в Рейн. До ден днешен никой не знае точно къде. Някои изследователи смятат, че златото може да не е било хвърлено в реката, а заровено някъде.
Снимка: Presse-Bild-Poss/picture-alliance
Съкровищата на Йерусалимския храм
През 70 г. от н.е. римляните открадват съкровища от Втория храм в Йерусалим: златна менора и украсена със скъпоценни камъни маса, която също е направена от чисто злато. Но с падането на Римската империя те са изгубени. Съществуват много теории за тяхното местонахождение. Някои смятат, че съкровището се съхранява във Ватикана или че златото е било вградено в Кааба в Мека.
Снимка: CPA Media Co. Ltd/picture alliance
Изгубеното злато на царя в езерото Байкал
Къде е златното съкровище на последния руски цар? Може би в дълбините на езерото Байкал? Според легендата през зимата на 1920 г., две години след убийството на цар Николай II, противници на новото комунистическо управление се опитват да спасят вагони, пълни със злато, през замръзналото езеро. Но лемдъст се пропукал и те потънали в ледените води. Оттогава търсенето на съкровището продължава.
През 1307 г. богатите рицари тамплиери стават твърде могъщи за френския крал Филип IV. Той заповядал да арестуват и убият техните лидери. Но къде е тяхното богатство? Хората на Филип не открили голямо състояние. Оттогава се е запазил митът, че рицарите са скрили съкровището. Някои търсачи на съкровища смятат, че то се намира в Израел, Шотландия или на остров Оук в Канада.
Японският майстор ковач Оказаки Масамуне (1264-1343 г.) изработва легендарната катана, за която се твърди, че е носена от самурая Хонджо Шигенага. Дългият меч е символ на статуса на династията Токугава и се предава от поколение на поколение в продължение на векове - докато не е откраднат от американците след Втората световна война през 1945 г. Оттогава той не е виждан.
Снимка: piemags/IMAGO
Автопортретът на Ван Гог: "Творец по пътя към Тараскон" (1888)
Тази картина на Ван Гог, на която художникът върви с принадлежностите си за рисуване в Южна Франция, е съхранявана през Втората световна война заедно със стотици други картини в Щасфурт край Магдебург. Смята се, че два пожара през април 1945 г. са унищожили картините. А може би са били откраднати от американски войници или от нацистите? И до днес от картината няма следа.
Снимка: The Print Collector/Heritage Images/picture alliance
Дневниците на Чарлз Дарвин
През 2000 г. два от дневниците на Дарвин изчезват след фотосесия. Стойността им е няколко милиона паунда. Дали университетската библиотека в Кеймбридж просто ги е прибрала на грешното място? След две десетилетия безуспешно търсене те неочаквано се появяват отново в общата част на библиотеката в розова подаръчна торбичка, с великденски поздрав за библиотекаря.
Снимка: Nicolas Economou/NurPhoto/picture alliance
Златната монета "Големият кленов лист"
Няма и следа от 100-килограмовата златна монета, която вероятно е била претопена и продадена. На 27 март 2017 година монетата "Големият кленов лист" е открадната от Музея Боде в Берлин и отнесена с помощта на количка и скейтборд. Монетата, открадната така зрелищно, е оценена на 3,75 милиона евро. ПРез 2021 година нколко души бяха осъдени за кражбата.