Srbija: zakazali su i društvo i sistem
8. maj 2023![Serbien Trauer nach den Amokläufen](https://static.dw.com/image/65544449_800.webp)
„Duboka tragedija, naročito što se radi se o djeci. To je nešto što se ne smije smetnuti s uma", kaže sociolog Đokica Jovanović. On smatra da su i društvo i država krivi što se došlo do tačke nakon koje, kako kaže, nema nazad.
Smatra da svi iz vlade, s predsjednikom Srbije na čelu, treba odmah „da se demisioniraju“. „U suprotnom, s razlogom se može postaviti pitanje o njihovoj odgovornosti koja je očigledna, i o čovječnosti koja je upitna“, kaže Jovanović.
U međuvremenu, neopozivu ostavku podnio je ministar prosvjete Branko Ružić. U pismu u kojem je to obrazložio naveo je da će zauvijek nositi kao pečat na duši dramatične slike događaja iz škole, prolivene suze pri izjavljivanju saučešća neutješnim roditeljima. Ujedno, kako ocjenjuje, „odgovornost za ovu tragediju je na svima nama zajedno“.
-pročitajte još: „Igrice ne mogu biti dovoljno objašnjenje pokolja“
„Katarza se neće desiti i to je tragično“
To je vjerovatno jedina stvar s kojom je saglasan sagovornik DW-a, sociolog Jovanović. On podsjeća da do sada „država nije reagovala“ ni kada su se dešavala samoubistva kod djece.
„Evo, mali Aleksa iz Niša prije 12 godina, pa država okom nije trepnula, osim par parolaških izjava i ništa više. Djeca su dovedena u stanje međusobne konkurencije, danas je konkurencija sine kva non ove ideologije. Tamo gdje imate ogoljenu konkurenciju, tamo su ljudi ljudima kurjaci. Ovo društvo je doživjelo totalni raspad i pad solidarnosti“, ocjenjuje Jovanović.
Prema njegovom mišljenju, porodica je razorena i bez identiteta – prije svega u simboličkom smislu, a onda i u egzistencijalnom. „Primorali ste roditelje da trče od jednog do drugog gazde da nekako zarade neki dinar, da nekako nahrane svoju djecu. Pa pogledajte koliko traje rasprava da li da se radi subotom i nedjeljom, i šta kaže naš državni vrh: mora da se radi subotom i nedjeljom. Pa čekaj, kada će ta porodica da sjedne da ruča zajedno barem nedjeljom, gdje će djeca imati da im kažu to što imaju da im kažu. Gdje će roditelji to slušati, s punim uvažavanjem, s punim poštovanjem, dati savjet, izviniti se?“
Jovanović ne vjeruje da će „ova tragedija pokrenuti društvo da temeljito sebe mijenja i sebe prevrednuje. Ta katarza se neće desiti i to je tragično. Bojim se da će se takve svari i nadalje dešavati.“
-pročitajte još: Štampa na njemačkom: „U Srbiji je pukla brana za nasilje“
„Roditelji moraju da nauče djecu samokontroli“
Za sociologa Jovanovića, kaže, najnoviji događaji nisu iznenađenje – zato što su i djeca pod pritiskom međusobne konkurencije, borbe za ocjene, a ne za znanje. Tu, kaže on, vidi najveći problem.
Za socijalnog psihologa, profesorku Aleksandru Kostić, slučaj masovnog ubistva u osnovnoj školi ipak jeste iznenađenje, jer takvih slučajeva do sada nije bilo. Ujedno ukazuje i da je nasilje atribut koji u potpunosti obilježava sve što se dešava u mnogim oblastima života.
„Ljudi nisu u stanju da komuniciraju bez sukoba, bez izazivanja konflikta, bez verbalnog agresivnog ponašanja. Kao da su dobra pravila komunikacije zaboravljena. Ljudi govore paralelno jedni s drugima, nadjačavaju svojim glasovima čitavu atmosferu, a pritom je nemoguće slijediti sadržaj njihovog govora. A to se dešava i u Skupštini, u instituciji koja zahtijeva drugačiji način komuniciranja. To se dešava i u školama gdje se sve orijentiše kroz agresivno djelovanje prema profesorima, nastavnicima, učiteljima, kao što je izmicanje stolice, a da ne govorim o ovome s čime su nas suočili“, kaže za DW Kostić.
Ona ističe da je porodica veoma važna za utemeljenje ličnosti i modela ponašanja, ali da se krivica nikako ne može svaliti samo na porodicu.
„Roditelji moraju da nauče djecu samokontroli“, kaže naša sagovornica. „U pogledu sadržaja koje roditelji još nisu otkrili na prvi pogled i na drugi suštinski pogled. Vi zapravo ne znate čime se vaše dijete okupira, obuzima, šta je njemu podstrek, šta je interesovanje. Šta mu je pitanje nekog izazova, neke zavodljivosti. Pazite, to su djeca koja nemaju integraciju zrelosti. Mogu da budu visoki, lijepi da odgovaraju obavezama, ali da li je to sve?"
-pročitajte još: Razoružavanje Srbije
Djeca vrlo često uče po modelu
„Motrenje na sopstvenu djecu je važno“, naglašava Kostić, „i tu ne smije da dođe do minimiziranja nekih simptoma koji skreću pažnju. Ne dopustiti agresivno ponašanje i svojim primjerom pokazati da ste na nivou zadatka, da ne upadate u svađe, u takve vrste razračunavanja. Da se argumentima nastupa, isto tako u školi, isto tako u institucijama, isto tako na poslu."
Neophodno je, naglašava, dijete suočiti s posljedicama, ali uzeti u obzir i nezrelost, „Patološka reakcija na neuspjeh, na slabost, na nemogućnost greške, i kod najboljih đaka nije dobra. Tu roditelj treba da nekako sanira, kao i nastavnici i svi ostali. Ovo je moj poziv za okretanje suštini problema, a ne kozmetičkim promjenama, zamazivanjima kroz različite modalitete, jer to može da se ponovi, to su inspirativni događaji za neke ljude koji imaju poremećeno stanje stabilnosti“, upozorava profesorka Kostić.
Bez obzira na sve to, ona smatra da se sistemi univerzalnih vrijednosti koji su nekada postojali, mogu vratiti na pravi put – a umjesto novih, kako kaže, nakaradnih sistema.
„Mora da se radi na solidarnosti, na empatiji, da se radi na regulaciji emocija, na regulaciji misli. Bila je ona parola: 'razgovarajte sa svojom djecom'. To je, naravno, dužnost roditelja, roditelji imaju veoma složenu ulogu. I škola ima veoma složenu ulogu. Nastavnici, profesori, nisu samo ljudi koji obrazuju, to su ljudi koji vaspitavaju. Ali, kako vaspitavaju? Ne idiličnim, romantičarskim pozivanjem na nešto što je prošlo i na nešto što je činilo status ranijih uglednih profesora, nego sopstvenim primjerom. To je najvažnije. Pazite, djeca uče na mnogo načina, ali vrlo često uče po modelu”, ukazuje Kostić.
Popravljati sistem, ali ne na prečac
Ona ističe da, bez obzira na to što pripadnici vlasti kažu, sistem ipak jeste zakazao, zato što se ranija vršnjačka nasilja nisu zaustavila, niti kaznila. Zato, smatra, sistem mora da se mijenja:
„Kao socijalni psiholog bilo bi strašno ako ne bih vjerovala da neke stvari mogu da se poprave – ali moraju sistemski. I to ne ovako na prečac, donijetim upozorenjima, savjetima ili čak mjerama, nego razmatranjem, uzimanjem u obzir šta misle kompetentni ljudi, a ne samo politički pripadnici stranke. Kompetentnost je važna, ona ne može da bude ispod političkog angažovanja. Uvijek imate i neke pogrešne izbore, ali ne valja ako je to stil. Udruženim radom timova stručnjaka, vlasti, roditelja i nastavnika – a ispod svega toga mora da postoji poštovanje drugog i poštovanje znanja druge osobe.“
Profesorka Kostić znatno je optimističnija u odnosu na svog kolegu Jovanovića. Kaže da ljude iz Srbije krasi saosjećanje i da ima vjere u ljude. „Ozbiljna je situacija", kaže, „ali mislim da ima nade. Ima nade, jer postoje kapaciteti.“
Pratite nas i na Facebooku, preko Twittera, na Youtubeu, kao i na Instagramu