I 'opasni momci' - meditiraju
2. svibnja 2013![Zur Meldung: infahtierte Mafiosi erhielten Milionen von Agrarzuschüssen von der EU Nur als Silhouette zu erkennen ist am Dienstag (15.11.2005) der Leiter der Justizvollzugsanstalt Hünfeld (Kreis Fulda), Werner Päckert, der Journalisten Informationen über das Gefängnis gibt. Die erste bundesweite teilprivatisierte Einrichtung wurde offiziell durch das Baumanagement an den hessischen Justizminister übergeben. Ab Januar 2006 sollen rund 500 Häftlinge in der 71,6 Millionen Euro teuren Haftanstalt ihre Strafen absitzen. Foto: Frank May dpa/lhe +++(c) dpa - Bildfunk+++](https://static.dw.com/image/16403518_800.webp)
Andre S. je nedavno proslavio svoj 32. rođendan iza rešetaka. Otac dvoje djece smije vidjeti svoju obitelj dva puta mjesečno, a svaki posjet je ograničen na jedan sat.
Radnim danima, on i drugi zatvorenici zatvora u Siegburgu, malenog gradića na zapadu Njemačke, smiju izaći na dvorište na 60 minuta. Obično u dvorištu razgovaraju u skupinama, neki puše, drugi tek razvlače udove.
Andre je za vrijeme svog boravka u zatvoru dospio do važnog otkrića: "Mogu vas zatvoriti ovdje, ali ne mogu zatvoriti vaš um, ne mogu zaključati vaš duh, niti zatvoriti vaše misli."
Put u njegovu unutrašnju slobodu je jednostavna drvena klupica i malena crvena prostirka u njegovoj ćeliji koji mu služe za meditaciju.
Put zena za zatvorenike
Prije osam godina je katolički dijakon Bruno Liesenfeld preuzeo zadaću duhovne skrbi za zatvorenike tog zatvora. Kako je i sam desetljećima prakticirao meditaciju, primijetio je kako mnogi zatvorenici pate od neuroze, teško spavaju i teške brige im se neprestance vrte po glavi.
Njegov program meditacije je isprva bio otvoren za sve zatvorenike. Vremenom, nabavile su se prostirke i jastuci, a u zatvorskoj radionici su izrađene potrebne klupice. Te duhovne vježbe su ubrzo pobudile pažnju i osoblja zatvora.
Danas ne samo da postoje tri termina tjedno za osoblje i dva za zatvorenike, nego se svakih nekoliko mjeseci organizira radionica meditacije subotom koja traje pet sati. Ona privlači i mnoge znatiželjnike iz nedalekih gradova Kölna i Bonna koji, u društvu zatvorenika, meditiraju iza rešetaka.
Andre priznaje kako je zaspao za vrijeme prve sesije meditacije: "Rečeno nam je da ne zatvorimo oči kako ne bi zaspali i sanjali. Ali onda sam ipak zatvorio oči samo na trenutak - i potpuno sam nestao u snu."
Drugom prilikom, sjeća se zatvorenik, prasnuo je u smijeh usred vježbe meditacije i njegov smijeh se proširio na sve druge zatvorenike. Ali se čini da je i smijeh podjednako važan u ozdravljenju duše kao i sama spiritualnost.
Svugdje su glasovi
Jedan od najvećih problema života u zatvoru je buka. Markus M., 31-godišnji zatočenik u Siegburgu ima golemih problema zadržati svoje misli dok se lupa vratima, čuju koraci na hodniku i krešte naredbe preko razglasa. Ipak, tamo - ne svojom voljom - živi 388 muškaraca i njihovi zvukovi dominiraju čitavim zatvorom.
Pored onoga što dopire kroz njihove uši, zapravo je još teže izaći na kraj sa unutarnjom "bukom". "Kad dospijete u zatvor, čujete mnogo glasova, na primjer govore vam; 'gledaj kamo si dospio, sad si u zatvoru, gledaj što se sad dogodilo'. Ti glasovi vas mogu povući u dubinu i dovesti do depresije. Morate pronaći način kako da izađete na kraj s njima", objašnjava Andre.
To priznaje i dušobrižnik, Bruno Liesenfeld: "Potreba za tišinom je golema". Ali Andre je pronašao način i zamišlja si da se bori s olujom: "Kad se počnete baviti svojim problemima, ulazite u oluju. Morate se truditi i zamisliti da ste u stablu i tamo se morate truditi da se ne popnete na vrh stabla. Jer tamo je vjetar najjači i otpuhat će vas. Morate se truditi sići što dublje, u korijen stabla gdje je veoma stabilno i veoma snažno."
Važan dio meditacije je usredotočenost na disanje. Nakon nekoliko minuta "više uopće niti ne mislite na svoje nevolje i probleme. A ako se ipak probiju u vašu glavu, vaša vježba disanja će poslužiti kao zadrška tako da vas problemi više neće moći osvojiti."
Vrijeme je najveće bogatstvo
Markus i Andre su toliko uvjereni u prednosti meditacije da se njome bave i u svojim ćelijama. Markus je odlučan nastaviti s tom praksom i nakon što izađe na slobodu, jer je uvjeren kako je našao sredstvo da izbjegne zamku u koju upadaju mnogi.
"Kad ste vani, imate mnogo dogovora. Stalno koristite mobitel i morate biti dostupni", objašnjava Andre. "Ali znate što? Nemate vremena čak niti za samog sebe!"
Mnogi stanovnici njemačkih zatvora nisu po prvi puta iza rešetaka i često imaju već po pet, pa i deset osuda iza sebe. Ne uspijeva svakome težak put na slobodu - i ostanak na slobodi. Mnogi se osjećaju sigurnijim u zatvoru već zbog traumatičnih iskustava u vanjskom svijetu.
Dušobrižnik Bruno Liesenfeld se već dva desetljeća brine za zatvorenike i u tom razdoblju je došao do zaključka kako je "većina zatvorenika, u nekom razdoblju života, bila i sama žrtva: žrtva zlostavljanja i nasilja, žrtva zapostavljanja i ograničenih prilika za intelektualni i socijalni razvoj."
U svakom slučaju, i među drugim kaznenim institucijama se pročulo što se dešava u Siegburgu. Zatvori u Kölnu i Brandenburgu su već uveli slične programe meditacije, a i neki drugi razmišljaju o njegovom uvođenju.
Ipak, niti meditacija zatvorenicima ne može otkriti, što ih čeka u budućnosti. I Andre je ovo već drugi boravak u zatvoru, mada ga sad čeka obitelj. Njegovo iskustvo se tek svodi na zaključak kako "nije važno u kojoj ste situaciji. Prva stvar koju morate učiniti jest da ne izgubite nadu. Živimo u svijetu gdje je veoma teško pronaći mir. Ali taj mir postoji ako ga tražite, čak i u zatvoru."