Tineri din Serbia protestează împotriva "dictaturii"
6 aprilie 2017![Serbien Proteste in Belgrad](https://static.dw.com/image/38300180_800.webp)
"Vucic, hoţule, ai furat voturile" scandează mulţimea adunată în faţa Parlamentului din Belgrad. Vacarmul este asurzitor, mulţimea pestriţă, vuvuzelele vuiesc. Obiecte emblematice ale stângii, cum ar fi tricourile cu Che Guevara sau măştile "Anonymous" nu lipsesc nici ele, alături de drapelul naţional. Sunt mii de oameni, cu precădere tineri. Au ieşit să demonstreze cu precădere în capitală, dar demonstraţii similare au loc şi în alte oraşe ale Serbiei. Organizarea lor a fost spontană, via Facebook. "Mi-e greaţă de acest guvern. În scurt timp a comis atâtea grozăvii", afirmă Milena, în vârstă de 18 ani. Şi se întreabă: "Unde sunt voturile noastre?"
La fel ca mulţi dintre demonstranţi, Milena a avut duminica trecută pentru prima oară dreptul să voteze persoana care să conducă ţara. Şi mulţi dintre tinerii liberali au avut parte de o mare dezamăgire, fiindcă premierul Aleksanadar Vucic a obţinut o victorie zdrobitoare, cu 55 la sută din sufragii. De un tur doi al prezidenţialelor nu mai este nevoie, fiindcă al doilea clasat, fostul avocat al poporului Saşa Iankovici, nu a întrunit decât 16 procente. În ziua alegerilor au existat sporadic zvonuri despre cumpărarea voturilor şi despre activişti ai Partidului Progresului, condus de Vucic, care ţin o evidenţă precisă privind persoanele care vin la vot şi cele care absentează. Referitor la proteste, Vucic manifestă reţinere. El spune că oricine are dreptul să demonstreze, atâta timp cât o face paşnic.
Vucic, un fost naţionalist radical, guvernează Serbia de cinci ani cu mână forte. În exterior, el se prezintă ca un reformator interesat de cooperare, care vrea să-şi conducă ţara pe drumul integrării în UE. Acum, după alegeri, premierul devine preşedinte, chiar dacă şeful statului nu are, potrivit Constituţiei, decât prerogative simbolice. Observatorii sunt siguri că Vucic nu va ceda puterea şi va instala o marionetă în funcţia de premier. Rămâne de văzut dacă va dori să impună o modificare a Constituţiei, după model turcesc, în aşa fel încât să-şi sporească oficial prerogativele.
"Este un dictator, un autocrat, un despot", afirmă Nikola, în vârstă de 31 de ani. Prietenul său Marko completează: "Este un mincinos, cel mai mare din istoria poporului nostru. Ca preşedinte, ca premier, nici nu mai ştim ce funcţie are. Are atât de multe..." Demonstranţii nu cred promisiunile lui Vucic despre relansarea economiei, despre crearea de locuri de muncă şi despre reforme.
În ultimul an, 40.000 de sârbi au părăsit ţara, cu precădere oameni tineri cu înaltă calificare. Tinerii nu mai văd perspective în ţara lor. Pentru a obţine un loc de muncă este nevoie de relaţii sau de "carnetul de partid care trebuie". Dar şi acolo lista de aşteptare este lungă. Partidul Progresului, condus de Vucic are 600.000 de membri, cam 10 la sută din populaţia trecută de pragul majoratului. Un astfel de procentaj nu a înregistrat nici măcar fostul partid unic din defuncta Iugoslavie.
"O provocare"
Demonstranţii aprind torţe şi suflă în vuvuzele când trec încolonaţi pe lângă sediul ziarului bulevardier proguvernamental "Informer". Ziarul cu cel mai mare tiraj susţine că ştie cu certitudine despre ce este vorba: câteva sute de tineri "turmentaţi", organizaţi de opoziţie, plătiţi de miliardarul american Soros, fac gălăgie. "Protestele din Serbia sunt o provocare teleghidată din străinătate. Este scenariul standard al revoluţiilor colorate pentru a slăbi un guvern legitim ales şi a destabiliza ţara", susţine şi deputatul rus Serghei Ţeleznyak, membru al formaţiunii lui Putin, Rusia Unită.
Mulţi sârbi cred această versiune. Între ei un şofer de autobuz care tocmai şi-a început schimbul. "Ce dumnezeu, protestatarii sunt nişte copiii, habar nu au despre ce e vorba", afirmă el revoltat. Dar tinerii ieşiţi în stradă vor presă independentă, alegeri corecte şi mai ales plecarea de la putere a lui Vucici, deşi este puţin probabil ca acesta să cedeze. Aşa că demonstranţii pleacă seară de seară la casele lor, dar nu înainte de a-şi spune: "La revedere. Pe mâine."
Sanja Kljajic