Neke moraju maramu, neke bikini…
11. avgust 2012.![](https://static.dw.com/image/16151423_800.webp)
Vojdan Šaherkani je sramota za Saudijsku Arabiju. „Ti ne predstavljaš poniznu muslimansku ženu“, poručio joj je jedan univerzitetski profesor preko Tvitera. Oko 20.000 sportskih reportera koji su doputovali u London jedva da su i registrovali ovu uvredu na račun mlade sportistkinje. Džudistkinja Šaherkani je na sebe navukla bes (ne samo) profesora nastupom na Igrama u Londonu.
Pre nekoliko dana ona je, kao prva saudijska žena u istoriji, nastupila na Olimpijadi. Nastup je bio kratak, trajao je samo 82 sekunde. Izgubila je, ali to je najmanje važno. Sramežljiva 16-godišnja Šaherkani brojnim je novinarima prošaputala par rečenica o ponosu, časti, delovala je nekako prestrašeno, kao da je htela brzo napustiti dvoranu.
Reporteri su dobili „meso“ za dobru priču. Po prvi put u olimpijskoj istoriji, sve zemlje učesnice na Igre su poslale i žene. U Atlanti 1996. čak je 26 timova bilo samo – muško društvo. U Londonu to više nije slučaj, osim Saudijske Arabije, sportistkinje su nominovali i Katar i Brunej. Naval El Mutavakel, marokanska potpredsednica Međunarodnog olimpijskog komiteta (MOK) govori o „mirnoj revoluciji“ i tako reklamira olimpijski pokret kao „prosvećen“. Ali, kako stvari uistinu izgledaju?
Pravi problemi gurnuti pod tepih
Dejvid Mefam, direktor nevladine organizacija Hjuman rajts voč za Veliku Britaniju, tvrdi da su i istorijske epizode na olimpijskim susretima samo relativne. „Borba Vojdan Šahrekani bila je samo skromni korak“, tvrdi on i podseća da žene u Saudijskoj Arabiji nemaju gotovo nikakva prava. Ne smeju da se bave sportom, mnoge žene tamo pate od dijebetisa ili su gojazne. Kad žele putovati ili otići lekaru, žene u Saudijskoj Arabiji moraju dobiti dozvolu muških članova porodice.
Na Olimpijskim igrama u Londonu je učestvovala i druga saudijska sportistkinja. Sara Atar (naslovna fotografija) je atletičarka, učestvovala je u trci na 800 metara. Ova 19-godišnjakinja je odrasla u Kaliforniji. Na internetu postoji mnogo njenih slika na kojima ne nosi maramu na glavi. Ali, Saudijski olimpijski odbor od svojih je sportistkinja zatražio da se u Londonu „ponašaju u skladu s islamom“. A to znači s maramom na glavi i u pratnji muškaraca.
Atar i Šaherkani nisu se za Olimpijadu uspele kvalifikovati na sportskim borilištima, one su dobile „posebnu dozvolu nastupa“ od strane MOK-a. I zbog tog poteza, MOK se predstavlja kao veliki borac za ljudska prava. U stvarnosti se iza stvaranja kulta ličnosti oko dve sportistkinje iz vida gube stvarni problemi: obrazovanje žena, briga za žene i – ženska seksualnost, opominje Dejvid Mefam.
Od Kubertena do boksa za žene
Na rang-listi slobode medija, koju Reporteri bez granica objavljuju svake godine, Saudijska Arabija se nalazi na 158. mestu od ukupno 179 ocenjenih država. Žene tamo ionako neće puno toga saznati o nastupima svojih olimpijki, koje će i ubuduće nastaviti da žive u inostranstvu.
Još u antičkim vremenima je ženama bilo zabranjeno da posećuju sportskih borilišta. I Pjer de Kuberten, utemeljitelj moderne Olimpijade, žene nije video kao deo igara, podseća istoričarka Juta Braun iz Berlina: „Kuberten je mislio da će telesni napori iskriviti devojački lik!"
U Londonu je na zvaničnom programu čak i boks za žene. Na Zimskim olimpijskim igrama u Sočiju za dve godine će one skakati i sa skijaških skakaonica. Po prvi put u istoriji. „Olimpijada za devojke“, naslovljava britanski „Obzerver“.
Ali, šta se zaista menja?
Tim Vudhaus se pita šta će to trajno doneti ženama. On radi u fondaciji Ženski sport i fitnes: „Dve sedmice olimpijskih igara ne mogu uticati na ravnopravnost žena i muškaraca. Ali mogu smanjiti distancu među polovima“, dodaje on. Zvanični podaci pokazuju da je teško motivisati devojčice da se bave amaterskim sportom, a činjenica je i da samo mali deo novca sponzora odlazi u finansiranje „ženskog“ sporta, priča Vudhaus.
Žena ne manjka samo na sportskim terenima. Manjak vlada i tamo gde se donose odluke. „To je nezdravo za demokratiju i ima učinka na način razmišljanja celog društva“, upozorava aktivistkinja za ženska prava Priti Sandaram: „U britanskoj vladi ima više milionera nego žena, a u nacionalnom parlamentu je tek svaki peti član – žena!“
Strah od gubitka sponzora
Teško je pronaći olimpijsku učesnicu koja bi javno progovorila o muškoj dominaciji, prevelik je strah od gubitka i ono malo sponzora koje imaju. Nemački magazin Štern tvrdi da su među 100 sportista koji najbolje zarađuju na Zemlji samo dve žene. U medijima se puno izveštava o sportu, ali udeo ženskih sportova u ukupnom vremenu emitovanja iznosi samo 15 odsto, to je istražila Sportska visoka škola u Kelnu.
Kako povećati medijski prostor? Zvaničnici u odbojci na plaži došli su na jednu, ne baš originalnu ideju: oni su propisali da sportistkinje na takmičenjima moraju nositi praktično bikini, a propisano je čak i koliko široke moraju biti gaćice. Alternativno one mogu obući i (!) mini-suknju.
MOK se trudi da poruči javnosti da Olimpijada „ruši“ granice među polovima. Snimke saudijske džudistkinje ćemo na kraju 2012. sigurno videti u TV-pregledu godine. Ali tamo nećemo videti iranske fudbalerke. One nisu uspele da se kvalifikuju za London. I to zato što im FIFA (Svetska fudbalska federacija) nije dozvolila da u utakmicama nose marame.
Predsednik MOK-a Žak Rog neprestano ponavlja priče o „ženskoj Olimpijadi“. Nedavno su u MOK ušle dve žene kao nove članice. U Komitetu trenutno brojimo ukupno 22 žene. Muškaraca je tamo otprilike pet puta više!
Autori: Roni Blaške / Srećko Matić
Odg. urednik: Nemanja Rujević