Sedamdeset godina „Care-paketa“
27. novembar 2015.![Deutschland Care-Paket aus der Nachkriegszeit](https://static.dw.com/image/18877740_800.webp)
Berlin. Jedna mlada žena stoji u dugačkom redu. Svi deluju umorno i gladno, ali imaju nadu zbog onoga što bi trebalo da dobiju. Sa njih se brinu aktivisti Crvenog krsta.
Godina je 1949. Mlada žena zove se Anita Štapel i ona u razrušenom posleratnom Berlinu čeka na „Care-paket“. Ona danas ne može da opiše sreću koja bi ju je obuzimala kada bi joj u ruke dospeo paket pomoći: „Dobila sam paket i to je bilo neverovatno“, priča Antia koja danas ima 87 godina. „To su bile stvari koje nismo imali – šećer, brašno, mleko u prahu, čak i kobasica. Dobitak na lotou“, kaže Štapel.
Nekoliko meseci ranije, u visokoj trudnoći, konstantno je bila gladna. Zbog moskovske blokade Berlina, sve manje životnih namirnica dolazilo je u grad. „Nažalost, vreme je bilo veoma, veoma teško. Nije bilo ničeg svežeg da se jede. Samo sušeni krompiri, nešto malo hleba, jedva nešto malo masti. Svega onog što je potrebno za zdravu ishranu, nije bilo.“
Paketi pomoći u neprijateljsku zemlju
Pred rođenje sina imala je samo 48 kilograma. Jedan lekar se sažalio i pobrinuo se da Štapelova bude stavljena na listu za dobijanje „Care-paketa“. „To je naravno bilo za višednevnu gozbu“, priseća se Štapel. „Ali zbog toga što smo bili naviknuti da delimo, i te pakete smo delili i nismo sve potrošili za dva dana, već smo rasporedili na više“.
Životne namirnice koje su hranile Štapelovu i njenu porodicu, slali su donatori iz SAD. Već 27. novembra 1945. godine, samo nekoliko meseci po završetku rata, 22 dobrotvorna udruženja osnovala su organizaciju za pomoć „Care“. Oni su pomagali ljudima u ratom razrušenoj Evropi, ljudima koji su bili osiromašeni, ranjeni i izbegli. Veoma brzo i onima u bivšoj neprijateljskoj Nemačkoj.
Samo voće, bez mesa
„Tadašnja akcija bila je izraz velike solidarnosti i bila je važan doprinos za posleratno pomirenje“, ocenjuje Karl-Oto Centel, šef organizacije „Care“ za Nemačku i Luksemburg, koja je jedna od 14 ogranaka te organizacije. „Ona je primer za pravljenje razlika između režima i ljudi. Ljudskost uvek mora da bude u prvom planu.“
Za spremnost iz SAD da se pomogne bivšem ratnom neprijatelju, zahvalna je i Irmgard Kruze, koja je 1945, kada joj je bilo tri godine, sa porodicom pred Crvenom armijom izbegla iz poljskog grada Svinoujšće na Zapad. „Sedmog maja stigli smo u Libek, 8. maja bila je kapitulacija“, priča Kruze za Dojče vele. Kao najmlađa od četvoro dece, tamo je odrastala kao izbeglica, u posleratnom siromaštvu. „Živeli smo, spavali, kuvali, jeli i išli u toalet u jednoj jedinoj sobi. Sakupljali smo voće po zemlji i nismo imali ni trunke masti ili mesa.“
U novembru 1946. godine dobila je prvi „Care-paket“. Pored hrane, u njemu je bilo i odeće za decu, šarenije i lepše od svega što samo ranije videli. U jednoj jakni je bila ceduljica sa adresom donatora iz Amerike. „Potom smo brzo uspostavili kontakt. Godine 1969. čak smo se i sastali. Došli su kod nas u Nemačku. Otada održavamo veoma blizak odnos s tom porodicom. Oni su nam kao rodbina.“
Kontinuirana katastrofa
Danas, 70 godina nakon što je osnovana, organizacije „Care“ i dalje pomaže ljudima u nevolji, u međuvremenu u 90 zemalja – kao na primer na Balkanu, gde se pomaže izbeglicama na njihovom putu ka zapadnoj Evropi.
„Rekao bih da je 2015. angažman važniji nego što je bio 1945“, smatra Centel. „Tada je rat bio završen i počela je obnova. Sada širom sveta imamo ratove, poput onog u Siriji, kojima se ne nazire kraj. To su kontinuirane katastrofe.“ Klasičan „Care-paket“ se pritom retko koristi. „Care“ više pokušava ljude da podstakne da pomognu jedni drugima, kaže Centel. Organizacija se pritom više fokusira na pomoć ženama i devojkama.
Pomoć iz zahvalnosti
Život Anite Štapel posle rata imao je dobar zaokret. Ostala je u Berlinu i sa svojim mužem uspela je da izgradi lep zajednički život. „Danas još uvek doniram, jer znam šta znači biti gladan. Taj paket bio je kao poklon. To je bilo kao Uskrs i Božić u jednom danu.“