Проблема Косова і безпорадність зовнішньої політики ЄС
9 вересня 2007 р.![](https://static.dw.com/image/2359380_800.webp)
Оптимістів, які вірять у те, що Сербія і косовські албанці домовляться до десятого грудня – визначеного міжнародними посередниками „кінцевого терміну” – залишається дедалі менше. Позиції сторін залишаються непохитними: Приштіна наполягає на незалежності, Белград погоджується максимум на надання провінції широкої автономії. Одним із небагатьох дипломатів, які вірять у диво залишається Вольфґанґ Ішінґер - новий представник Європейського союзу у „Трійці” міжнародних посередників щодо косовського питання, до якої крім ЄС також входять Росія і США:
„Якщо би не було жодних шансів на розв’язання проблеми, то я не прийняв би запропонований мені мандат учасника міжнародних переговорів”, - наголосив Ішінґер, виступаючи перед міністрами закордонних справ ЄС.
Утім, як міг би виглядати компроміс, він учасникам зустрічі сказати не зміг. Часу для напрацювання нових пропозицій у дипломатів дуже мало. Але конструктивних ідей у міжнародних посередників не з’являється. Сполучені Штати днями наголосили, що в разі провалу переговорів вони готові підтримати проголошення незалежності Косова. Натомість Росія продовжує рішуче відкидати відокремлення сербської провінції, яка з 1999 року перебуває під адміністрацією ООН. Якщо міжнародні посередники провалять останню спробу досягти компромісу, це буде великим кроком назад для спільної зовнішньої політики Європейського союзу, вважає міністр закордонних справ Німеччини Франк-Вальтер Штайнмаєр:
„Питання врегулювання статусу Косова є ризиком для безпеки цілого регіону. Тому ми не маємо права залишити невипробуваним будь-який спосіб зблизити позиції обох сторін”.
Штайнмаєр сподівається на те, що обидві сторони протягом наступних трьох місяців таки досягнуть компромісу. Які же підстави для
оптимізму має глава німецького МЗС?
„Я виходжу з того, що ані Сербія, ані Косово не зацікавлені у конфронтації. Ми покладаємося, насамперед, на здоровий глузд. А він в учасників переговорів є”.
Штайнмаєр робить ставку на європейські прагнення Балканських країн. І Сербія, і Косово сподіваються у майбутньому (разом чи окремо) приєднатися до Європейського союзу. Обидві сторони усвідомлюють, вважає німецький міністр, що без компромісного рішення щодо статусу Косова європейські перспективи Белграда і Приштіни будуть примарними.
Але апелювати до здорового глузду – це чи не єдине, що залишається європейцям. Справжніх інструментів тиску на сторони конфлікту в ЄС немає. І без того непросту ситуацію своїми категоричними випадами ще й ускладнюють Сполучені Штати, нарікав у своєму виступі міністр закордонних справ Люксембургу Жан Ассельборн. Так він прокоментував заяву Білого дому про готовність визнати одноосібне проголошення незалежності Косова в разі, якщо сторони не домовляться до десятого грудня:
„Таких заяв краще було би не робити, адже вони можуть призвести до небажаних результатів”, - наголосив люксембурзький дипломат.
28 вересня Белград і Приштіна проведуть перші прямі переговори. „Трійка” міжнародних посередників не стала нав’язувати сторонам якісь пропозиції, сподіваючись почути конструктивні ідеї від самих сторін, каже Вольфґанґ Ішінґер. Натомість залишається незрозумілим, якою буде реакція країн ЄС, якщо до десятого грудня не буде досягнуто жодного результату. Можливе одноосібне проголошення незалежності лідерами косовських албанців не дає спокою керівництву Європейського союзу. Існують побоювання, що частина країн ЄС визнає незалежність Косова, тоді як інші – ні. Черговий розкол у європейській зовнішній політиці був би великим розчаруванням. Міністр закордонних справ Франції Бернар Кушнер закликав своїх колег за будь-яких обставин зберігати єдність у зовнішній політиці. Серед інших великих ризиків, які криє у собі косовська проблема, є погіршення відносин з Росією. Адже визнання незалежності Косова в односторонньому порядку, скоріше за все, мало би саме такі наслідки. Це було би надто дорогою ціною незалежності провінції, вважають європейські дипломати. Адже без участі Росії практично неможливо буде розв’язати не лише проблему Косова, але й Ірану та Північної Кореї.