Європейський союз – спочатку конституція, а вже потім розширення
24 вересня 2006 р.![](https://static.dw.com/image/1186761_800.webp)
�альності лише після ухвалення загальноєвропейської конституції.
Останнім часом у Європейському союзі не бракує дискусій навколо питання про подальше розширення ЄС. Прихильники прийому нових членів зауважують, що таким чином вдасться забезпечити більшу стабільність у Східній Європі. Критики, однак, застерігають перед тим, що ЄС просто не витримає подальшого розширення й втратить свою дієздатність. У подібному напрямку велася дискусія й у Берліні під час європейськополітичного форуму, організованого Фондом імені Бертельсманна.
„Ми можемо вважати себе найуспішнішим у світовій історії прикладом політичної інтеграції. Ще ніколи не вдавалося досягти такого рівня економічної та політичної співпраці без диктату центру, без примусу, без імперії”, -
сказав президент Єврокомісії Жозе Мануел Бароззо, підбиваючи підсумки п’ятдесятирічного існування ЄС. Завдяки своєму успіху ця організація випромінює дедалі потужнішу притягальну силу на своїх сусідів, які теж хотіли б приєднатися до неї. Водночас всередині Європейського союзу спостерігається парадоксальна ситуація – серед жителів країн ЄС можна знайти дедалі більше євроскептиків. Люди вказують на економічні та соціальні ризики, обурюються забюрократизованістю Євросоюзу. Політики також не плекають ілюзій, що після майбутнього поповнення ЄС Румунією та Болгарією процес ухвалення рішень спроститься. Говорить міністр з європейських питань федеральної землі Північний Рейн-Вестфалія Міхаель Бройєр:
„Якщо ми швидко оголосимо про нове коло розширення, то звичайно це принесе певні економічні переваги. Але Європа це не тільки внутрішній ринок. Від ЄС очікують також, що він відіграватиме свою роль у світі. А досягти цього ми зможемо тільки тоді, коли проведемо розумні реформи і зможемо швидко ухвалювати рішення. Якщо ж ЄС розростатиметься тільки вширину, а не посилюватиме співпрацю всередині, то це сприятиме виникненню ще більшого скепсису.”
Аби зробити ЄС дієздатнішим, канцлер Німеччини Анґела Меркель й має намір під час головування в Євросоюзі зосередити увагу передусім на внутрішніх проблемах – наприклад, збільшити прозорість європейських структур, посилити міжрелігійний діалог, розширити співпрацю в науковій та дослідницькій галузях і найважливіше - відродити конституційний процес. Що саме для цього слід зробити, німецький канцлер поки що не говорить. Зі своїми пропозиціями вона вирішила ще почекати, поки в низці країн ЄС - передусім у Франції й Нідерландах - не завершилися важливі вибори. Жителі саме цих країн раніше на референдумах відхилили загальноєвропейську конституцію. Анґела Меркель:
„Нині звичайно багато хто хотів би почутити специфічні заяви. Але такі заяви, зроблені одними, автоматично викликають негативне ставлення інших політиків. Для того, щоб знайти спільні позиції, треба діяти дуже тонко.”
Серед конкретного Меркель запропонувала поки що тимчасово закрити тему розширення ЄС. Канцлер Німеччини висловила розуміння, що такий підхід може видатися дуже жорстким для деяких східноєвропейських держав, зокрема для Польщі, яка має свої уявлення про вступ України до ЄС. Натомість німецький канцлер висловилися за нові форми співпраці, які б представляли собою щось середнє між повноправним членством й просто сусідніми відносинами. Скільки ж доведеться чекати потенційним кандидатам на членство в ЄС, аби ця організація знову стала здатною розширюватися? Міхаель Броєр:
„Поки ми справді не завершили європейський конституційний процес, ми не повинні думати про подальше розширення – навіть якщо комусь із політиків і здається дуже доречним прийняття до ЄС нових членів.”
Отже, чекати, судячи з усього, ще доведеться довго. Міністр закордонних справ Вірменії Вардан Осканян, який цими днями побував у Берліні, порадив країнам, які хотіли б приєднатися до Європейського союзу не гаяти час, а скористатися паузою в розширенні ЄС для внутрішнього реформування. Він розуміє, що його країна ще дуже далека від членства в Європейському союзі, і все ж таки:
„Найважливіше те, що нова політика сусідства хоча й не передбачає автоматичного набуття членства, але й не виключає його. Коли настане час, коли ми підготуємося належним чином, тоді ми й постукаємо в двері.”
Володимир Медяний